Главният прокурор отмени до второ нареждане премиерата на „Междузвездни войни” в България, научи „Дуплекс”. Сотир Цацаров обясни, че заглавието „Силата се пробужда” го притеснява и не е добре в този напрегнат политически момент хората да гледат подобни неща.
„В тези филми се говори за бунтовници, за Съпротива, империя, има и един образ Джаба, всичко това поражда опасни асоциации у българското общество. Мисля, че Холивуд умишлено направи и пуска епизода точно в този момент. Опитват се да дестабилизират държавата” – заяви Цацаров пред асансьора, любимото му място за даване на изявления.
По непотвърдени данни премиерът Бойко Борисов ще лети до някоя от съседните държави с Авиоотряд 28, за да гледа тайно новия филм. За да не бъде разходката прекалено скандална, на борда ще се сервират тематично само пуканки и няма да има уиски, скъпи ядки или сьомга.
От Реформаторския блок подготвят тайни прожекции в страната, за да се поддържа революционния дух, но все още очакват от чужбина да дойде пиратско копие на филма.
http://www.btv.bg/article/lifestyle/dup ... vojni.html
10+
Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
- bester
- Мнения: 357
- Регистриран на: вт мар 03, 2015 9:52 pm
-
- Мнения: 661
- Регистриран на: ср апр 08, 2015 9:30 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
„Какво можем да направим … предложи какво да се промени…“ Това бяха само част от въпросите, които ме накараха въобще да пиша… Аз съм един най-обикновен българин, който не желае никому злото … И нека ви отговоря чрез това писмо … Надявам се да стигна до вашите сърца…
Всички вие сте една мотивация за мен… цялото това зло наоколо… всички вие, които публикувате и споделяте моите писания… всички вие във властта… всички вие… и нека ви кажа едно… ПРОМЯНАТА ЗАПОЧВА ОТ САМОСЪЗНАНИЕТО НА ЧОВЕКА… Всички вие позволявате да бъдете манипулирани… ВСИЧКИ НИЕ… Продължава да ви се набива цялото това зло по един или друг начин… Жажда за пари… власт… какво ли още не… Какво ви става хора… Всички вие искате промяна, но тази промяна няма да я видите преди да се самоосъзнаете… Преди цялото това зло в самите вас да изчезне… БЪЛГАРСКИЯТ НАРОД винаги е показвал на целият този изкривен свят колко е велик… Колко много сме им дали… Но всички вие се продадохте по един или друг начин… продадохте, предадохте, наричайте го както си искате… Кой за пари, кой за власт, кой за какво ли не… Всички ние сме виновни за това, което в момента наричате ГЕНОЦИД КЪМ БЪЛГАРСКИЯ НАРОД… Всички вие, драги ми читатели… по един или друг начин позволихте на цялото това зло да се внедри сред нас… В нашата МАЙКА БЪЛГАРИЯ … В самите наши умове и души… Всички вие, драги ми читатели… всички вие, независимо кого посочвам като главен герой в своите „творби”… кого цитирам в своите писания… всички вие сте едни герои в тях … и искам да ви кажа… всички вие във властта, медиите, социалните мрежи в интернет, всички вие по домовете си в чужбина, в любимата ни България, всички вие, членове на най-различни групи и организации… Всички вие, драги ми читатели, всички НИЕ, по някакъв начин имаме пръст в цялото това заобикалящо ни зло, което обрича народа ни на мъки, страдания, глад и т.н. … цялото това недоверие, целият този хаос, който докарахте в нашата любима страна… Сами си го навлякохте… Всички вие… Всички НИЕ… Всички вие сами се обрекохте на тези страдания и мъчения… Сами позволихте да бъдете мачкани, лъгани, бити, манипулирани в продължение на толкова много години… Всички вие позволихте това „притъпяване”, това така наречено евакуиране и т.н. и т.н.
Къде са всички тези честни, борбени и интелигентни хора… Къде? Драги ми читатели, написах няколко писанца… Те успяха да стигнат до редица от вас по един или друг начин… Но не зная, някой разбира ли, вниква ли в написаното… Вниквате ли във всичко това… И писмото ми до г-н Борисов … и писмото ми, в което лирическият герой е г-н Путин… Всички вие неосъзнавате как злото полека лека ви завзема и ви променя… Аз съм Дамян Петков и няма да позволя на всички вас, драги ми читатели, да извъртате моите думи… Няма да позволя да бъда бит, мачкан, манипулиран и т.н. … Аз съм Дамян Петков… Аз съм Българче… И аз обичам БЪЛГАРИЯ! Къде отиде целият този велик български дух?… Какво се случи с нас, българи… Къде са всички тези доблестни, дисциплинирани, интелигентни и т.н. хора… Къде са всички тези, които трябва да показват силата на българския дух… къде са всички тези военни, полицаи, творци, спортисти и т.н. и т.н… Къде ? Кой ги чува ? Всички тези хора, които показват силата на българският дух, уважение, достойнство, чест, доблест, любов и т.н… Къде са всички тези хора.. ? РУШИМ ЕДНА ВЕЛИКА НАЦИЯ! ЕДИН ВЕЛИК НАРОД… липсва това самосъзнание… целият този хаос… ОСЪЗНАЙТЕ СЕ ХОРА… Където и да сте на този свят… Българи осъзнайте се… Всички ние сме виновни за това заобикалящо ни зло… за този хаос! ВСИЧКИ НИЕ САМИ СМЕ СИ ВИНОВНИ… Няма да позволя да бъда роб на системата, на този изкривен свят… НЯМА… Наричайте ме луд… Изпратете ме и мен в изгнание в чужбина… наречете и мен предател… поръчайте ме и мен на някой убиец… Продължавайте да плюете и да накърнявате името на майка България… но знайте, че всеки си получава заслуженото рано или късно… Аз не съм се отказал и никога няма да го направя… Дайте ми целия този глас и мизерия, хаос и какво ли още не и знайте, че всичко това ме прави по-силен, по-мотивиран, и аз няма да се дам, няма да се предам! Ще продължа да се боря, с цел намиране на един по-добър живот…
ДА ЖИВЕЕ СВОБОДАТА НА СЛОВОТО!
ДА ЖИВЕЕ БЪЛГАРИЯ!
Всички вие сте една мотивация за мен… цялото това зло наоколо… всички вие, които публикувате и споделяте моите писания… всички вие във властта… всички вие… и нека ви кажа едно… ПРОМЯНАТА ЗАПОЧВА ОТ САМОСЪЗНАНИЕТО НА ЧОВЕКА… Всички вие позволявате да бъдете манипулирани… ВСИЧКИ НИЕ… Продължава да ви се набива цялото това зло по един или друг начин… Жажда за пари… власт… какво ли още не… Какво ви става хора… Всички вие искате промяна, но тази промяна няма да я видите преди да се самоосъзнаете… Преди цялото това зло в самите вас да изчезне… БЪЛГАРСКИЯТ НАРОД винаги е показвал на целият този изкривен свят колко е велик… Колко много сме им дали… Но всички вие се продадохте по един или друг начин… продадохте, предадохте, наричайте го както си искате… Кой за пари, кой за власт, кой за какво ли не… Всички ние сме виновни за това, което в момента наричате ГЕНОЦИД КЪМ БЪЛГАРСКИЯ НАРОД… Всички вие, драги ми читатели… по един или друг начин позволихте на цялото това зло да се внедри сред нас… В нашата МАЙКА БЪЛГАРИЯ … В самите наши умове и души… Всички вие, драги ми читатели… всички вие, независимо кого посочвам като главен герой в своите „творби”… кого цитирам в своите писания… всички вие сте едни герои в тях … и искам да ви кажа… всички вие във властта, медиите, социалните мрежи в интернет, всички вие по домовете си в чужбина, в любимата ни България, всички вие, членове на най-различни групи и организации… Всички вие, драги ми читатели, всички НИЕ, по някакъв начин имаме пръст в цялото това заобикалящо ни зло, което обрича народа ни на мъки, страдания, глад и т.н. … цялото това недоверие, целият този хаос, който докарахте в нашата любима страна… Сами си го навлякохте… Всички вие… Всички НИЕ… Всички вие сами се обрекохте на тези страдания и мъчения… Сами позволихте да бъдете мачкани, лъгани, бити, манипулирани в продължение на толкова много години… Всички вие позволихте това „притъпяване”, това така наречено евакуиране и т.н. и т.н.
Къде са всички тези честни, борбени и интелигентни хора… Къде? Драги ми читатели, написах няколко писанца… Те успяха да стигнат до редица от вас по един или друг начин… Но не зная, някой разбира ли, вниква ли в написаното… Вниквате ли във всичко това… И писмото ми до г-н Борисов … и писмото ми, в което лирическият герой е г-н Путин… Всички вие неосъзнавате как злото полека лека ви завзема и ви променя… Аз съм Дамян Петков и няма да позволя на всички вас, драги ми читатели, да извъртате моите думи… Няма да позволя да бъда бит, мачкан, манипулиран и т.н. … Аз съм Дамян Петков… Аз съм Българче… И аз обичам БЪЛГАРИЯ! Къде отиде целият този велик български дух?… Какво се случи с нас, българи… Къде са всички тези доблестни, дисциплинирани, интелигентни и т.н. хора… Къде са всички тези, които трябва да показват силата на българския дух… къде са всички тези военни, полицаи, творци, спортисти и т.н. и т.н… Къде ? Кой ги чува ? Всички тези хора, които показват силата на българският дух, уважение, достойнство, чест, доблест, любов и т.н… Къде са всички тези хора.. ? РУШИМ ЕДНА ВЕЛИКА НАЦИЯ! ЕДИН ВЕЛИК НАРОД… липсва това самосъзнание… целият този хаос… ОСЪЗНАЙТЕ СЕ ХОРА… Където и да сте на този свят… Българи осъзнайте се… Всички ние сме виновни за това заобикалящо ни зло… за този хаос! ВСИЧКИ НИЕ САМИ СМЕ СИ ВИНОВНИ… Няма да позволя да бъда роб на системата, на този изкривен свят… НЯМА… Наричайте ме луд… Изпратете ме и мен в изгнание в чужбина… наречете и мен предател… поръчайте ме и мен на някой убиец… Продължавайте да плюете и да накърнявате името на майка България… но знайте, че всеки си получава заслуженото рано или късно… Аз не съм се отказал и никога няма да го направя… Дайте ми целия този глас и мизерия, хаос и какво ли още не и знайте, че всичко това ме прави по-силен, по-мотивиран, и аз няма да се дам, няма да се предам! Ще продължа да се боря, с цел намиране на един по-добър живот…
ДА ЖИВЕЕ СВОБОДАТА НА СЛОВОТО!
ДА ЖИВЕЕ БЪЛГАРИЯ!
- К.И.О.Т.
- Мнения: 2393
- Регистриран на: вт мар 03, 2015 11:12 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
Здравей СЕВАР-е, това се получи, всичко което си пожелах стана. БЛАГОДАРЯ ТИ, но АЗ като здраво мислещ любопитник искам да знам как го направи. Много въпроси имам, но не са за тук, както и отговорите предполагам. Интересува ме технологията на процеса. Поздрави, здраве и щастие за теб, семейството ти и животинките ти.СЕВАР написа:Е дойде краятна нежеланата ,,демокрация,, От утре започва времето на Българите . Всичко , което сме чели за бъдещето на България от утре ще започне да се сбъдва бавно ,но сигурно. Така , че станете утре по-ранко , пригответе се и точно в 6 и 49 мин, отправете една молитва Нагоре (свободен текст) за семейството си , за Народа и за България .
- К.И.О.Т.
- Мнения: 2393
- Регистриран на: вт мар 03, 2015 11:12 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
На карте 2030 года России нет.
https://www.youtube.com/watch?v=nfcCT2aDFnE
https://www.youtube.com/watch?v=nfcCT2aDFnE
- Тайко
- Мнения: 645
- Регистриран на: чет мар 07, 2019 1:49 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
…Огледах се и видях, че главата ми е украсена с зелена чалма, с червен фес и с подрязана брада; а тялото ми е накитено в зелени шалвари, с жълт пояс, с червени емении[1], с голи баджаци, със зелено контохче и с шам аладжена[2] антерия; с една дума, аз бях станал кадия. Пред мене стояха всякакви физиономии, всякакви душици и разнообразни сърца. „Нека дойде №1“ — извиках аз. Пред мене излезе една от ония угоени личности, които са готови да заколят и майка си, ако само тя им препятствува да отгоят „чувствата“ си. Очите на моят шкембеджия бяха червени, ръцете му бяха кървави, а лицето му беше подпухнало от пиянство.
— Кой си ти? — попитах аз шкембеджията.
— Аз съм един от ония патриоти, които обичат да стават посредници между народът и правителството. — Аз съм един от софийските комисари, аз съм хаджи Иванчо Пенчович ефенди — отговори шкембеджията.
— Кръстен ли си ти, или си обрязан? — попитах аз.
— Тялото ми е кръстено, а душата ми е обрязана.
— А имаш ли ти чест и почтение?
— Аз мислех, че имам; но моята „едноутробна“ дъщеря ми доказа, че честта ми е отдавна вече изветряла. Да ти разкажа за това дело подробно. Ти знаеш вече, че аз живея в Цариград и че принимавам[3] в къщата си по-младите ефендиета и по-първите турски чиновници. Това аз правя не само за своята собствена полза, а и за удоволствието на моята женска фамилия — дъщеря ми обича да говори само с ефендиета. Веднъж в нашата къща дошло едно младо момче, което било принято от моята фамилия твърде любезно, т.е. моята „едноутробна“ дъщеря му дала сладко и каве и изцедила три кантара любезности над главата му. Тряба да ти кажа и това, че моята дъщеря е европейка, и затова обича да говори с младите хора, без вмешателството на жената ми. Младото момче било от възхищение от моето чедо. Но историческите съдби са неизповедими. Това момче захванало да говори с чедото ми български и… Когато си дойдох вечерта, то чух следующето: „Ти, баба̀[4], нямаш ни чест, ни почтение. Я кажи ми ти, защо водиш приятелство с българите? Аз мислех, че е някое ефендие и подадох му сладко и каве, а той бил дебел българин. Още веднъж да ми не пращаш в къщата български цървулани!“ Видиш ли сега как аз возпитавам своите деца? Едно само ми е жално, че не мога да стана роднина с г. Михайловски или с дели Мехмеда.
— А имаш ли ти срам, имаш ли совест? — попитах аз.
— Аз се срамувам само от моите кредитори. Който има парички, той не трябва да се срамува от никого, а който е сиромах, той трябва да се срамува и от най-честното свое действие. Колкото за думата „совест“, то аз и до днес още не мога да разбера нейното значение. Тая дума, както ми се чини, е измислена от русчушките вагабонти, които желаят да направят и от калта злато. Совест! Какво е това совест? Моят приятел Мехмед чауш ми разказваше, че совестта прилича на попарена кокошка — отговори х. Иванчо Пенчович ефенди.
— А защо ти са кървави ръцете? — попитах аз.
— Без кръв се не може. „Сяко едно патриотическо дело изисква кръвопролитие“ — говореше покойни Омер паша. Кръвта принася полза на сяко едно величие. Ако Давид да не убиеше Саула, то не би станал еврейски цар.
— Но невинната кръв почти сякога пада на главата на джелатите — казах аз.
— Не продавай ми ти зелени краставици. Аз отдавна вече зная, че твоите философии са празни приказнички. Невинна кръв, божие наказание, народно отмъщение — депше киле, бош хамбар, Умният човек търси покровителство между силните; а силните хора почти сякога живеят от кръвта на слабите. Погледай на окружающата ни природа и ти ще да се съгласиш с мене. Кокошката е родена да носи яйца и да ври в тенджерата; а мечката е родена да пие кръв.
— Но общественото мнение ще да те осъди и ще да те прокълне до девето коляно.
— Проклинайте ме колкото искате. Хаджи Иванчо х. Величков Пенчович ефенди се не бои от никакви проклятия.
Като кадия, аз не бях в състояние да осъдя такова едно откровено и правдолюбиво същество, и извиках: „Доведете №2.“
Пред лицето ми изведоха една от ония личности, които са пишман, че са се родили, и които ненавиждат сичкият свят. Очите на тая личност бяха полумъртви, лицето му беше ядовито, а главата му трепереше като ясеново листо.
— Кой си ти? — попитах аз.
— Аз съм Петраки Златев, роден съм от православни родители, возпитан съм в турска трагия, посолен съм с чорбаджийска сол, окъпан съм в сиромашки сълзи и облечен съм в човечески кожи.
— Кръстен ли си, или си обрязан?
— Обрязан съм.
— Имаш ли сърце, душа, чест и совест?
— Ако да би имал чест и совест, то не би се крил като прилеп по пукотините, а излязъл би пред светът и казал би на своите ближни: „Добър ден.“ Страшно е народното отмъщение! Знаеш ли ти, че секи българин, който мине покрай къщата ми, плюе на вратникът ми? Знаеш ли ти, че българите гледат на мене, яко на аспид[5] и василиск[6]? Знаеш ли ти, че даже и моята майка се гнуси от мене? Страшна е народната клетва!
— Да си проклет и от мене — казах аз и заповядах да доведат №3.
Пред очите ми излезе такова едно лице, което приличаше на турски джамбазин.
— Кой си ти? — попитах аз.
— Аз съм Джамбазооглу Мехмед.
— Кръстен ли си, или си обрязан?
— Кръстен съм.
— Имаш ли чест и совест?
— Тамам си намерил за какво да ме разпитваш! Знаеш ли ти, че аз съм променял знамето си пет-шест пъти. Аз съм ставал и грък, и цънцарин, и румънин, и циганин, и арменец, за да угодя на своите страсти. За мене народността, вярата, народолюбието и честността са празни неща. Дето има да се пие, да се яде и да се весели, там съм и аз. Ако казвам, че съм народолюбив, то имам на умът си съвсем друго, — аз искам да заповядам и да ми се покоряват.
— А ти се не боиш от народното отмъщение?
— Не боя се, защото аз не съм член ни на един народ. Щом видя, че българите захващат да оживяват, аз ставам грък или турчин. Народите са слепи; те по-често наказват своите верни синове, нежели предателите. Който е умен човек, той трябва да се показва като патриотин, но да не жертвува нищо; а който е още по-умен, той трябва да се ползува от народните слабости. Аз зная множество „честни патриоти“, които въртят своята търговийка с народни сълзи; а никой не казва за тях, че са злодейци. У когото са паричките, той е прав и честен. Аз познавам множество български патриоти, които се хранят от народният гръб. Да приведа един пример. Един от най-знаменитите български патриоти повикал един ден в къщата си българско събрание. — „Ако сме патриоти — казал патриотинът, — то трябва да помогнеме на г. П. и на г. Т.“ Събранието извадило кесиите си и дало колкото могло. Само един човек дал 500 жълтици. Когато гореказаният български патриотин видял такива големи суми, то намислил да направи едно велико патриотическо дело, т.е. да даде на г. П. 30 лири и на г. Т. 20; а останалата сума да задържи в касата си. Говорете вие каквото щете, а аз ще кажа, че великият патриотин е постъпил твърде умно. Молете бога да дойда аз на неговото място и тогава ще да видите кой е Джамбазооглу Мехмед.
Аз мислех вече да осъдя тоя справедлив човек, но дойде ми на умът, че ако осъдя него, то ще да осъдя и нашите букурещки месечини, и аз проговорих: „Идете, растете и умножавайте светът.“
Когато казах да доведат №4, то пред мене излезе българското „Книжевно дружество“. Това дружество ми се яви в лицето на следующият персонал. Действителните членове на това дружество водеха по една кокообразна мадама под мишница; а самото дружество вървеше отзад окъсано, дрипаво, загоряло и босо, и просеше милостиня.
— „Имате ли, господа, чест и совест? — попитах аз.
— Да би имали чест и совест, то не би се хранили наготово; ако би имали чест и совест, то не би ходили по Цариград да продаваме душите си на Геновича и на Арнаудова; ако би имали чест и совест, то не би лаяли против ония хора, които са заслужили само една похвала; най-после, ако би имали чест и совест, то би се постарали да напечатаме барем що-годе, за да види светът, че и ние сме направили нещо — отговориха действителните членове на дружеството.
— Задоволно ли си от своите честити членове? — попитах аз самото дружество.
— Дайте Христа ради по една парица — рече дружеството и замина си.
Под №5 бяха четисани нашите цариградски редактори, които просвещават българската публика и които разпространяват татаро-монголски идеи. Г. Генович имаше воловска глава и козя опашка; а г. Найденов беше без глава.
— Имате ли совест и честност? — попитах аз.
— Чети вестникът ми — проговори г. Генович.
— Не чети вестникът ми — каза г. Найденов.
— Вие сте до такава степен овъшкавели, щото не може човек и да ви презира“ — рекох аз.
В това време дойде общественото мнение и проговори:
„Вонещиците трябва да се смачкат, защото от тях не може да живее ни един честен човек.“
— „Тие не са вонещици, а нещо по-малко; тие са безопасни жаби-крекетуши“ — рекох аз и… пробудих се.
- Христо Ботев
— Кой си ти? — попитах аз шкембеджията.
— Аз съм един от ония патриоти, които обичат да стават посредници между народът и правителството. — Аз съм един от софийските комисари, аз съм хаджи Иванчо Пенчович ефенди — отговори шкембеджията.
— Кръстен ли си ти, или си обрязан? — попитах аз.
— Тялото ми е кръстено, а душата ми е обрязана.
— А имаш ли ти чест и почтение?
— Аз мислех, че имам; но моята „едноутробна“ дъщеря ми доказа, че честта ми е отдавна вече изветряла. Да ти разкажа за това дело подробно. Ти знаеш вече, че аз живея в Цариград и че принимавам[3] в къщата си по-младите ефендиета и по-първите турски чиновници. Това аз правя не само за своята собствена полза, а и за удоволствието на моята женска фамилия — дъщеря ми обича да говори само с ефендиета. Веднъж в нашата къща дошло едно младо момче, което било принято от моята фамилия твърде любезно, т.е. моята „едноутробна“ дъщеря му дала сладко и каве и изцедила три кантара любезности над главата му. Тряба да ти кажа и това, че моята дъщеря е европейка, и затова обича да говори с младите хора, без вмешателството на жената ми. Младото момче било от възхищение от моето чедо. Но историческите съдби са неизповедими. Това момче захванало да говори с чедото ми български и… Когато си дойдох вечерта, то чух следующето: „Ти, баба̀[4], нямаш ни чест, ни почтение. Я кажи ми ти, защо водиш приятелство с българите? Аз мислех, че е някое ефендие и подадох му сладко и каве, а той бил дебел българин. Още веднъж да ми не пращаш в къщата български цървулани!“ Видиш ли сега как аз возпитавам своите деца? Едно само ми е жално, че не мога да стана роднина с г. Михайловски или с дели Мехмеда.
— А имаш ли ти срам, имаш ли совест? — попитах аз.
— Аз се срамувам само от моите кредитори. Който има парички, той не трябва да се срамува от никого, а който е сиромах, той трябва да се срамува и от най-честното свое действие. Колкото за думата „совест“, то аз и до днес още не мога да разбера нейното значение. Тая дума, както ми се чини, е измислена от русчушките вагабонти, които желаят да направят и от калта злато. Совест! Какво е това совест? Моят приятел Мехмед чауш ми разказваше, че совестта прилича на попарена кокошка — отговори х. Иванчо Пенчович ефенди.
— А защо ти са кървави ръцете? — попитах аз.
— Без кръв се не може. „Сяко едно патриотическо дело изисква кръвопролитие“ — говореше покойни Омер паша. Кръвта принася полза на сяко едно величие. Ако Давид да не убиеше Саула, то не би станал еврейски цар.
— Но невинната кръв почти сякога пада на главата на джелатите — казах аз.
— Не продавай ми ти зелени краставици. Аз отдавна вече зная, че твоите философии са празни приказнички. Невинна кръв, божие наказание, народно отмъщение — депше киле, бош хамбар, Умният човек търси покровителство между силните; а силните хора почти сякога живеят от кръвта на слабите. Погледай на окружающата ни природа и ти ще да се съгласиш с мене. Кокошката е родена да носи яйца и да ври в тенджерата; а мечката е родена да пие кръв.
— Но общественото мнение ще да те осъди и ще да те прокълне до девето коляно.
— Проклинайте ме колкото искате. Хаджи Иванчо х. Величков Пенчович ефенди се не бои от никакви проклятия.
Като кадия, аз не бях в състояние да осъдя такова едно откровено и правдолюбиво същество, и извиках: „Доведете №2.“
Пред лицето ми изведоха една от ония личности, които са пишман, че са се родили, и които ненавиждат сичкият свят. Очите на тая личност бяха полумъртви, лицето му беше ядовито, а главата му трепереше като ясеново листо.
— Кой си ти? — попитах аз.
— Аз съм Петраки Златев, роден съм от православни родители, возпитан съм в турска трагия, посолен съм с чорбаджийска сол, окъпан съм в сиромашки сълзи и облечен съм в човечески кожи.
— Кръстен ли си, или си обрязан?
— Обрязан съм.
— Имаш ли сърце, душа, чест и совест?
— Ако да би имал чест и совест, то не би се крил като прилеп по пукотините, а излязъл би пред светът и казал би на своите ближни: „Добър ден.“ Страшно е народното отмъщение! Знаеш ли ти, че секи българин, който мине покрай къщата ми, плюе на вратникът ми? Знаеш ли ти, че българите гледат на мене, яко на аспид[5] и василиск[6]? Знаеш ли ти, че даже и моята майка се гнуси от мене? Страшна е народната клетва!
— Да си проклет и от мене — казах аз и заповядах да доведат №3.
Пред очите ми излезе такова едно лице, което приличаше на турски джамбазин.
— Кой си ти? — попитах аз.
— Аз съм Джамбазооглу Мехмед.
— Кръстен ли си, или си обрязан?
— Кръстен съм.
— Имаш ли чест и совест?
— Тамам си намерил за какво да ме разпитваш! Знаеш ли ти, че аз съм променял знамето си пет-шест пъти. Аз съм ставал и грък, и цънцарин, и румънин, и циганин, и арменец, за да угодя на своите страсти. За мене народността, вярата, народолюбието и честността са празни неща. Дето има да се пие, да се яде и да се весели, там съм и аз. Ако казвам, че съм народолюбив, то имам на умът си съвсем друго, — аз искам да заповядам и да ми се покоряват.
— А ти се не боиш от народното отмъщение?
— Не боя се, защото аз не съм член ни на един народ. Щом видя, че българите захващат да оживяват, аз ставам грък или турчин. Народите са слепи; те по-често наказват своите верни синове, нежели предателите. Който е умен човек, той трябва да се показва като патриотин, но да не жертвува нищо; а който е още по-умен, той трябва да се ползува от народните слабости. Аз зная множество „честни патриоти“, които въртят своята търговийка с народни сълзи; а никой не казва за тях, че са злодейци. У когото са паричките, той е прав и честен. Аз познавам множество български патриоти, които се хранят от народният гръб. Да приведа един пример. Един от най-знаменитите български патриоти повикал един ден в къщата си българско събрание. — „Ако сме патриоти — казал патриотинът, — то трябва да помогнеме на г. П. и на г. Т.“ Събранието извадило кесиите си и дало колкото могло. Само един човек дал 500 жълтици. Когато гореказаният български патриотин видял такива големи суми, то намислил да направи едно велико патриотическо дело, т.е. да даде на г. П. 30 лири и на г. Т. 20; а останалата сума да задържи в касата си. Говорете вие каквото щете, а аз ще кажа, че великият патриотин е постъпил твърде умно. Молете бога да дойда аз на неговото място и тогава ще да видите кой е Джамбазооглу Мехмед.
Аз мислех вече да осъдя тоя справедлив човек, но дойде ми на умът, че ако осъдя него, то ще да осъдя и нашите букурещки месечини, и аз проговорих: „Идете, растете и умножавайте светът.“
Когато казах да доведат №4, то пред мене излезе българското „Книжевно дружество“. Това дружество ми се яви в лицето на следующият персонал. Действителните членове на това дружество водеха по една кокообразна мадама под мишница; а самото дружество вървеше отзад окъсано, дрипаво, загоряло и босо, и просеше милостиня.
— „Имате ли, господа, чест и совест? — попитах аз.
— Да би имали чест и совест, то не би се хранили наготово; ако би имали чест и совест, то не би ходили по Цариград да продаваме душите си на Геновича и на Арнаудова; ако би имали чест и совест, то не би лаяли против ония хора, които са заслужили само една похвала; най-после, ако би имали чест и совест, то би се постарали да напечатаме барем що-годе, за да види светът, че и ние сме направили нещо — отговориха действителните членове на дружеството.
— Задоволно ли си от своите честити членове? — попитах аз самото дружество.
— Дайте Христа ради по една парица — рече дружеството и замина си.
Под №5 бяха четисани нашите цариградски редактори, които просвещават българската публика и които разпространяват татаро-монголски идеи. Г. Генович имаше воловска глава и козя опашка; а г. Найденов беше без глава.
— Имате ли совест и честност? — попитах аз.
— Чети вестникът ми — проговори г. Генович.
— Не чети вестникът ми — каза г. Найденов.
— Вие сте до такава степен овъшкавели, щото не може човек и да ви презира“ — рекох аз.
В това време дойде общественото мнение и проговори:
„Вонещиците трябва да се смачкат, защото от тях не може да живее ни един честен човек.“
— „Тие не са вонещици, а нещо по-малко; тие са безопасни жаби-крекетуши“ — рекох аз и… пробудих се.
- Христо Ботев
Нямате нужните права за да преглеждате прикачените към това мнение файлове.
- Тайко
- Мнения: 645
- Регистриран на: чет мар 07, 2019 1:49 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
.
Нямате нужните права за да преглеждате прикачените към това мнение файлове.
- К.И.О.Т.
- Мнения: 2393
- Регистриран на: вт мар 03, 2015 11:12 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
Тайко, винаги след твоите постове съжалявам че имам автомат само за кафе.
- Тайко
- Мнения: 645
- Регистриран на: чет мар 07, 2019 1:49 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
Аз също, но да си буден е по.
- Тайко
- Мнения: 645
- Регистриран на: чет мар 07, 2019 1:49 pm
Re: Не желая такава демокрация. Търся решение и политици.
![Surprised :o](./images/smilies/icon_e_surprised.gif)
Нямате нужните права за да преглеждате прикачените към това мнение файлове.
- К.И.О.Т.
- Мнения: 2393
- Регистриран на: вт мар 03, 2015 11:12 pm